Tradus și subtitrat la PedroSComp 18.oct.2011
* MAIGRET și AFACEREA SAINT FIACRE *
"Ora pedepsei a sunat." "Vei muri înainte de oficierea slujbei."
Ai venit, domnule Maigret.
- E drăguț. - Dar este natural.
- Ai ezitat? - Să vin? Deloc.
Să mă recunoști.
Nu mai mult de o secundă.
Sunt totuși schimbată.
Și d-ta dealtfel.
Când mă gândesc că odată am fost colegi...
E ceva timp de atunci.
- Era în anul... - '81
Dumnezeule...
Fără vara lui 1900 la moartea tatălui meu.
Nu l-am înlocuit niciodată.
Mai ales nu am mai găsit un director ca el.
De fiecare dată când ceva nu mergea...
...el era acolo totdeauna. Era un Maigret.
- Dar dl. conte... - A murit acum 10 ani.
- N-ai știut? - Nu.
Și pentru domnul, ce să fie?
O bere cu spumă.
Știu că trebuia să te întâlnesc pentru a te preveni
dar prefer să-ți anunț bucuria.
Spune-mi...
E mult de când ai primit asta?
Patru zile.
"Ora pedepsei a sunat,"
"vei muri înaintea oficierii slujbei"
E vorba probabil de o glumă proastă.
Ooh, probabil.
Nu îți cunoști dușmanii?
E mai bine să-ți neglijezi dușmanii.
Nimeni nu te-a amenințat niciodată?
Nu.
Presupun că n-aveți obiceiul să vă deranjați pentru asemenea fleacuri.
- Nu niciodată. - Mulțumesc.
Oh știi, la sediu de obicei primim multe bilete ca ăsta,
dar sunt maculatură.
Cum am spus totuși, nu trebuie să neglijăm ipoteza că e periculos.
Pentru aceea dacă îmi permiți, te voi chema mâine.
După oficierea slujbei.
Nu știi pe nimeni interesat să-ți facă frică?
Nu mi-e frică.
În sfârșit... nu tocmai.
Să se pună... să te tracaseze?
Nu.
Și fiul d-tale?
Fiul meu?
Credeam că aveai un fiu, scuză-mă.
Dar am un fiu într-adevăr. E Maurice.
Dar cum poți să te gândești...
Oh nu, nu vreau să fiu rău înțeles
voiam doar să știu dacă el era la curent cu asta.
Nu.
Maurice n-a mai văzut castelul de multă vreme.
El s-a mutat la Paris.
De mai mult de patru luni nu l-am mai văzut.
Trăiești singură la Saint Fiacre?
Da. De după...
Dar cum știam, Maurice vine mâine.
Dacă voiai să-l vezi.
D-ta ai vreun copil, Maigret?
Nu, n-am avut bucuria de a avea.
Dar mă gândesc la fiul d-tale.
E ciudat că el a abandonat tradiția moștenită.
Fără-ndoială a preferat afacerile.
Nu ți-ai băut berea.
Întunericul de seară cade la ora șase și...
lui Albert nu-i place să conducă noaptea.
La ce te gândești, Maigret?
Oh, mă gândesc la castel, la Mathias Sandorf.
E tot atât de genial ca Lucifer.
La domnul conte care mi-a oferit prima carte,
Mathias Sandorf și prima mea bicicletă.
O bicicletă roșie cu un ghidon Micoff
căci aveam mențiunea 'bine' în certificatul de studii.
Și e o eroare că ești moștenitoarea castelului
dacă ați fost logodiți?
După zilele căsătoriei cu o etapă de pulbere.
El avea 17, eu aveam 18.
Știu bine că un om cu mustată mi-a urat bun venit.
Tatăl d-tale.
Și un băiat mic cu ochii albaștri care m-a privit.
- Și-a fugit speriat la zece metri. - Ha!
Mă fîstîcisem.
În ziua aceea cum îmi amintesc, purtai o rochie albă cu flori.
Prin urmare dealtfel nu-mi amintesc rochia clar.
Pot foarte bine să-ți spun astăzi că mă ascundeam
prin tufele din parc ca să te văd trecând.
Deci nu așteptai pe alta. Și eu cam treceam anume.
Nu scoteai o vorbă micule Maigret.
Aveai întotdeauna o șuviță de păr blond care te făcea atrăgător.
Când ai părăsit castelul pentru colegiu,
la moartea tatălui d-tale, în octombrie sau noiembrie 1900...
Foarte exact 18 septembrie.
Nu am memorie dar am dovada.
Sunt eu...
Aha...
Chiar d-ta mi-ai dat-o, când plecăm la colegiu.
M-ai îmbrățișat pentru o zi
și am muncit bine pentru a-ți face onoare.
Trebuia încă mult timp să rămân colegul d-tale.
Da.
Dar ai făcut din asta un omagiu.
Și asta e un exemplu.
Pe aici nu s-au schimbat prea multe.
Clopotele bat încă.
E tot Guillaume Armoin cel ce sună?
E fiul său mai mic.
- Vrei să dai o raită mică? - Da.
Albert.
Dăm o tură prin sat.
Vreau să ne întoarcem înainte de masă, doamnă.
Nu m-am gândit deloc. Ai dreptate prietene.
Vrei să-mi faci cererea mâine?
Și spune-mi...
Aș vrea ca aici toată lumea să nu știe cine sunt.
Oi fi eu fiul lui Maigret,
dar e totuși un comisar în mine.
Și asta-i ține locul.
Albert.
Trebuie să pregătești camera albastră pentru domnul.
Dar eu știam de cea verde. Cel puțin soneria funcționează.
Da, e drept. Fă-o pe cea verde.
Dar... Tine prietene.
Nu-l lua în seamă pe Albert.
Nu e prea stilat dar, e un băiat bun.
- Erai aici părinte? - Nu știați?
Da, dar...
Domnul e un anticar din Paris.
Domnul La Bijode. Abate de Saint Fiacre.
Știați doamnă că am multe vizite de făcut.
Știați deasemanea că trebuie să vă văd, absolut.
Mâine e slujba.
E adevărat.
Dacă vreți să mă așteptați câteva clipe...
Instalați-vă în bibliotecă.
Albert repornește masina. Plec la Moulins în cinci minute.
Va trebui să pun benzină. N-ai decât s-o faci.
Nu-i mare lucru în toate astea.
Edițiile originale au dispărut, frumoasele rescrieri deasemanea.
Și n-am beneficiat de nimic.
Și cred că vreți comodă.
Sunt secretarul doamnei contese
și m-a împuternicit cu...
aceste negocieri.
- Lucien Sabatier. - Încântat.
Înainte de a pleca dacă vreți să vedeți această comodă.
Această comodă încă mai e...
foarte bună mobila.
Și foarte căutată, chiar fără a o expertiză.
O altă recepție a mobilierului numărul 711 în Franța.
Îl cunoașteți desigur pe Blackman.
- Da l-am cunoscut. - Ei, el mi-a propus 16.000.
Spuneți-mi dacă sunteți grăbit,
n-aș vrea să pierdeți prea mult timp.
Un Charles Louis VII. O piesă foarte frumoasă.
Dar nu e contele de Saint Fiacre.
Defectul contează într-adevăr.
- Frumoasă alură. - Hmm...
Factura e puțin prea clasică dar...
...are patos.
Și Charles VII merge încă...
Dar dacă pictura vă interesează noi avem mai bune.
Mult mai bune. O piesă de colecție.
Aș spune chiar de muzeu.
Era salonul.
Ha?
Ce ziceți?
Un Girard.
Da, domnule.
Noi am refuzat 3.200.000.
D-na contesă îi avea, eu nu vă ascund.
Amintiri din tinerețe, uneori neîmpărtășite.
Etc. etc...
D-na contesă se spune că în prezent a refuzat într-adevăr.
Dar, poate că ea o face pentru a afișa o notă interesantă.
Eu urmez pot zice...
- Mulți ascendenți. - Da.
Doamna contesă vă cheamă.
Ah, dar nu puteai să-i spui că am plecat?
- Și celălalt? - S-a dus.
Bine deci... vă las.
Pe mâine. Plec. Așteptând uitați-vă, studiați...
...faceți-vă o idee.
Ooh, cred că deja mi-am făcut.
Domnul vrea să ia ceva înainte de masă?
Ne-a mai rămas doar vin de Malaga.
Nu, mulțumesc, merg în cameră.
Cum dorește domnul.
Dar să știți d-le că Malaga e veritabil.
Pardon.
D-na contesă a avut o mică tulburare.
- Nimic grav. - Sunteți doctor?
- Nu, dar am obisnuinta. - Mhm...
Și scuzați-mă, trebuie să merg la Moulins, am un articol de dus la ziar.
- Ah, sunteți și... - Critic de artă.
Bine, bravo.
Intră Maigret.
Scuzați-mă, v-a fost rău?
Nimic serios. Nu te îngrijora.
Dar, mă tem că nu voi putea coborî.
Deși mi-ar fi făcut plăcere să cinez cu d-ta.
- Odihnește-te. Noapte bună. - Noapte bună, Maigret.
Și... dacă ai nevoie de ceva sunt aici.
Vei vedea...
Mâine voi fi pe picioare.
Și vom face puțină plimbare.
Așa sper și eu. Haide, noapte bună.
- Ce mai face doamna? - Bine. E la slujbă.
Cum la slujbă?
Dar la ora asta?
Dar cum de la ce oră, nu e duminică?
Pentru numele lui Dumnezeu!
Cafeaua e gata! V-o aduc?
Eh... Da, dar e normal.
Nu mă-ndoiesc. Oprire bruscă.
Și dvs găsiți asta normal...
Era chiar previzibil cu inima ce o avea.
- O cunoșteați? - Da.
Ah da, îmi spuneam chiar că v-am mai văzut undeva.
Și nu știați că ea e cardiacă?
Nu.
Era anxioasă de mai mulți ani.
Datorită primului incident.
Un efort, o lovitură în plus.
Acest loc ciudat te impiedică să mergi la biserică.
Examinarea dvs s-a terminat?
Sunteți grăbit?
Da, am o slujbă la ora 8.30 la Boici.
Am trecut pe la castel înaintea slujbei de ora 11:00.
Și eu ar trebui să fiu la Boici.
Mi-a fugit canarul.
Deci vă veți căuta șofer.
Putem ști cine e?
Dar fie cine-o fi.
Nu ai nimic de pierdut. Nevastă-ta te așteaptă.
Dacă mergeți la Boici, vă pot duce.
Și permisul de înhumare?
Bine, voi trece pe la castel astăzi după masă.
Am crezut că ați înțeles că sunteți doctorul preferat al d-nei de Saint Fiacre.
Da. Și atunci?
Atunci...
nu credeți că cea mai elementară corecție ar fi să... hm?
Vă puteți găsi canarul mai spre seară.
Nu-i nici o problemă.
Atunci, dricul ăla vine, da sau nu?
Puțin cam bătrână.
Erați prieteni?
Da, am cunoscut-o cândva pe d-na contesă de Saint Fiacre.
Era bună ca o pâine. Dar credincioasă cât pentru doi.
Moartea soțului ei a lăsat-o fără apărare...
ca multe femei.
Ați cunoscut castelul în timpul contelui?
Hmm...
Desigur l-a cunoscut când era abia venit.
Și micul secretar, politicos în felul lui...
...a pus mobilierul la ruletă.
Un declin complet în 10 ani.
Și dvs credeți că micul conte se-ntoarce astă seară?
Cine știe?
Fiul... domnul conte. Bunul Maurice.
Dar chiar voia să vină astăzi.
Pentru ce?
Să o tapeze? N-a făcut niciodată drum pentru altceva.
Pe dvs nu v-am văzut decât odată.
Sau sunteți de pe-aici sau aveți obiceiul de a circula.
Oh, nu tocmai. Am venit mai îndată s-o văd.
Ah...
Gautier.
Gautier, repede!
Cine e?
Intendentul. Asta-i va fi o lovitură.
Dar repede, vino mai repede!
- Ce se întâmplă? - O nenorocire.
Doamna contesă...
- Ea e... - Inima ei.
Ei, dar n-o putem lăsa acolo. Grăbiți-vă vă rog.
Ce este?
Doamna de Saint Fiacre e moartă.
Nu e posibil...
Și spunea că nu va muri fără să-și vadă fiul.
Oh, sunt aici...
El putea s-o omoare de douăzeci de ori.
Oooo, ce-mi povestești acolo?
Contele de Saint Fiacre să-și ucidă mama.
Cred că...putea...
Ați văzut sufrageria, salonul, biblioteca.
- Ei da, mi le-ai arătat. - Sunt la fiul ei. E lucrul lui.
E opera lui.
A plecat fără un cuvânt, fără un telefon, o telegramă,
un S.O.S.
De fiecare dată luând câte ceva care se vindea.
Originalele lui Proust, Steinway, Fragonard...
De fiecare dată trebuia să le vândă, hazardându-se.
Dumneata te hazardezi.
Ea avea încredere doar în mine.
Ei, dar ai fi putut profita să o pui în gardă, nu?
Nu-l cunoașteți pe Maurice.
D-ta ești răspunzător pentru comodă și cred că și pentru tablou.
Dar vă spun că nu îl cunoașteți.
El îi cerea totul și lanțul, și ceasul...
În sfârșit, e mai bine să plec.
Iată că mă simt obligat să plec.
Da, dar oricum n-o să pleci în pijama, urcă să te îmbraci.
Da, domnule...
Batista mea.
Se pare că domnul e anticar.
Nu-i nimic de luat de aici. Doar trenul de 12.30.
Ce-astepti? Îndreaptă-te spre gară.
Intrați.
Veniți, veniți! Instalați-vă. Nu mă deranjați.
Ați procedat la examinare?
Da. Inutil dealtfel.
Era evident. Oprirea brutală a inimii.
După părerea dvs. provocată de ce?
Am să vă spun. Fără-ndoială frigul.
Dar cu inima nu poți să știi.
E capricioasă. O mișcare în contra ei, oboseala, o emoție.
Emoție?
Dar, o emoție la biserică?
Da, sunteți surprins că era în timpul slujbei, ha?
Oooh, desigur.
Cum vedeți, adevărul e că această întrebare a fost refuzată și dezavuată.
Sărmana a mai trecut prin asta acum un an.
Eu m-am retras dar i-am recomandat: Prudentă, prudentă.
E otrăvire deci?
O sinucidere? Prudentă cum era,
nici vorbă.
Și-apoi urmele... Și-apoi aproape toate lasă urme.
Oh, da. Ei știți, eu am spus asta.
Sunt curios că-ntr-un roman ce vei face d-ta?
Știați că secretarul îi servea de infirmieră și-i făcea injecții?
- E normal asta? - Eu l-am învățat.
Camforul ăla a-nceput s-o supere.
Nu puteam fi mereu acolo.
Crizele erau frecvente. Și injecțiile la fel.
Iată. Priviți urmele.
Între noi, era încă o femeie frumoasă.
- Nu interogați? - Nu, nu, nu, nu, nu...
Oooh, domnul conte.
Unde e mama? A citit?
- Domnule conte... - Ea a citit acest ziar?
D-le conte, trebuie să fim calmi, trebuie...
Ce faci acolo Buchardon, mama e bolnavă?
De ce nu vrei să-mi spui?
- Domnule conte... - Ei, ce domnul conte!
Doamna contesă e moartă.
- Atunci l-a citit? - Citit ce, domnule conte?
Biata bătrână...
Poate prea bătrână...
Ești încă aici scursură?
Deci fii gentil și evită-mă să nu te dau afară.
SINUCIDEREA CONTELUI DE SAINT-FIACRE
Doctore...
Dacă de boala ei mă întrebi, ea e crudă.
A citit, nu-i așa?
Mama dvs a murit azi dimineață la prima slujbă.
Pot să vă asigur că nu a suferit.
N-a suferit...
- E un accident nenorocit. - Nu.
Nu-i un accident, ci o crimă.
O crimă pe care n-am putut-o împiedica.
Ce tot povestiți acolo? Sunteți nebun!
Dar cine sunteți dvs, domnule?
Maigret în serviciul dvs, comisar.
Jules Maigret! Juju Legalosche! Acum știu!
E totuși adevărat că ești comisar.
Cum spui, e totuși adevărat.
Iată ce-a publicat în dimineta asta "Le petit Moulinois".
O dramatică sinucidere a avut loc în această dimineață în apartamentul din strada Miroumennil
ocupat de mai mulți ani de contele de Saint Fiacre.
Contele și-a tras un glonte în cap
și a murit câteva minute mai târziu fără a mai avea conștiința.
El declarase unui prieten că-i era rușine de scandalul
provocat de un membru din familia lui
care nu e alta decât mama scelui disperat.
"Ora pedepsei a sunat".
Falsa știre pentru ziua slujbei
și scrisoarea ce spune că ea va muri înaintea slujbei.
Hazard? Coincidență?
- Dacă l-aș ști pe acela... - Care a scris asta, sau asta?
Credeți că e același?
Oooh, acestea două par a fi scrise de aceeași mână.
Și-apoi Jules, nu puteau anunța oprirea unei inimi.
Asta-i, o oprire a inimii prevăzută cu cinci zile înainte.
Și cine v-a dat această scrisoare? Mama dvs.
Pentru asta sunt aici.
Vă binecuvântez.
Domnule conte, nu credeam să vă revăd în circumstanțe atât de dureroase.
Nici eu.
Înțeleg afecțiunea dvs, dar vă pot asigura că mama dvs. a murit în pacea Domnului.
- În pacea Domnului...
Dar sigur nu sunteți la curent, n-ați citit această porcărie.
Domnule conte, preotul a venit aici pentru o sarcină mai urgentă.
Cred că prefera ca noi să-l lăsăm singur. Să mergem.
Cu adevărat am uitat de burtă.
Buchardon. Bubuche... În '16 cu tatăl lui.
Asta-i istorie.
De fapt e o crimă? În orice caz această poveste din ziar nu ține.
Da? Și de ce nu ține?
Fiindcă ea n-a putut s-o citească. "Le petit Moulinois" n-ajunge aici decât pe la 11:00 în cel mai bun caz.
Iată, nu e încă aici.
La ce oră l-ați avut în mână?
M-am trezit ca de obicei la hotel la ora 8, apoi am urcat la micul dejun.
Bine. Admițând că ziarul iese de la tipar în jurul orei 2:00 a dimineții
cum îl pot duce la ambulanți înainte de ora 6:00?
Cel ce-a vrut s-o avertizeze a avut destulă vreme.
- Nu crezi că e o glumă proastă? - În materie de crimă știu atâtea motive.
Un interes uneori fie zis, uneori ura, adesea intenția.
Gluma niciodată.
Ce intenționați să faceți d-le Maigret?
Ei bine, dacă-mi permiteți mai întâi voi merge la toaletă.
Scuzați-mă că vă părăsesc așa repede, dar trebuie neapărat să merg la Boici. O urgență.
Cine a putut scrie această infamie?
Aaah asta... dacă aveți vreo idee...
Cine-mi pune întrebarea, polițistul sau anticarul?
Unul din acești creștini v-a recunoscut.
El afirmă chiar că a fost la școală cu dvs.
Cred chiar că e mândru.
Scuzați-mă, e ora oficierii.
Bine, va voi însoți puțin, căci trebuie să cumpăr săpun de ras.
Nu vă deranjez, nu?
Trebuie să admit că d-na de Saint Fiacre nu a putut citi "Le petit Moulinois"
de vreme ce nimeni nu i l-a dat
dar pe de altă parte e o convorbire telefonică.
Dar ar fi putut foarte bine să primească această veste cum spuneam.
Trebuie să vedem.
Dvs. sunteți unul dintre ultimii ce-ați văzut-o pe d-na de Saint Fiacre.
Nu v-a spus nimic din ce ne-ar putea pune pe cale?
Nu vorbesc de dimineața asta. Vorbesc de ieri seară.
Noi am avut cu d-na de Saint Fiacre o mică întrevedere.
Și nu cred că e salvarea oamenilor poate interesa raporturile poliției.
E drăguț să spui asta când nu ești la curent
dar cred că salvarea oamenilor e un subiect de conversație.
Mai mult chiar, sunt ore de confesional.
Dar văd că pe dvs. ura vă oprește.
Ei, da!
N-am ascultat dar am auzit.
Puteți avea spirit creștin dar să fiți rău la nervi
puteți certa doamnele bătrâne văzându-le descoperite
dar, e chiar indicat pentru un cardiac.
- Am făcut doar rugăciunea.
Ei bine, vezi, nu poți trânti de pământ portretul lui Saint Sabattiere.
Dezordinea naște dezordine.
Dacă am gesturi ce sunt regretabile ele sunt solitare.
Dacă dau socoteala e fiindcă mi-a luat prea mult să le părăsesc.
Credincioșii mă așteaptă. Îmi permiteți?
Domnule paroh...
D-ta cunoști asasinul, nu-i așa?
Dumnezeu îl cunoaște.
Săpun, spune-i nevestei tale că vom avea sâmbătă.
Bine, am să-i spun.
Spuneți domnule, ce să vă ofer?
Aș dori un pachet cu bomboane de supt, madame Taten.
Jules, Jules Maigret!
- Totuși nu ești tu. - Ba totuși sunt eu madame Marie.
Ce gând ai de apari pe la noi după atâta timp?
- Să te văd. - Nu mă privi așa...
Știi, n-am fost niciodată înnebunitoare dar cu anii...
- Vrei ceva? - Da, unul mic, alb.
Nu te-ai schimbat totuși, ochii tăi albaștri se păstrează.
Ei, na! Dacă "Petit Moulainois" cauți, acela e cel de ieri.
- Cel de azi... - Nu apare până la ora 11:00.
- Ai telefon acum? - Da, acolo în spate.
Iată...
Alo? Dați-mi 54 la Moulains.
Și eu am telefon în ascunzătoare.
Iată Marie, să nu uit ține-mi un săpun de ras deoparte.
Ieri îl știam în chiloți scurți și-acum își rade barba.
Alo, "Le petit Moulinois"?
Vreau să vorbesc cu șeful informațiilor, vă rog.
A părăsit castelul?
Alo! Aici comisarul Maigret de la poliția judiciară.
Bună ziua, domnule.
Aș vrea să știu cine v-a dat informația privind moartea contelui de Saint Fiacre.
Corespondentul dvs. din Paris. Vreți să verificați, vă rog?
Eu am fost în Moulains.
Vă felicit.
Alo, da... La ora 23.45...
Asta-i! Atunci dați-mi directorul.
Doarme?
Ei bine, când se trezește spuneți-i directorului că dl. conte de Saint Fiacre e viu și sănătos
și spuneți-i cu aceeași ocazie că există un oarecare articol 27
al legii din 29 iulie 1880 asupra propagării știrilor false,
și vă sfătuiesc cu tărie la o rectificare.
Da. Așa e.
Mulțumesc.
La 23.45 ați fost la ziar.
V-am spus deja că fac critică de artă.
Dau articolul și plec.
Natural, că pe mine mă bănuiți.
Nu-mi amintesc de dl. conte dar...
Tatăl d-tale n-a servit în familia mea. Sunt sărac, nu sunt de-ai lor și deci suspect.
- Cunosc poliția. - Da?
Fiecare articol al meu spune că dvs n-aveți nicidecum vreun drept să faceți ancheta asta.
Nu suntem în departamentul Senei! E caz de securitate națională.
Sectretariatul, artele, dreptul... apreciez acreditările d-tale.
Alo, ascult.
Din partea cui?
Maitre Moglion, avocat al curții?
Nu plecați, vi-l dau.
E pentru d-ta.
Ecleticii și prevăzătorii din principiu îi admir.
Vreau să vin să vă văd cât mai repede posibil.
O afacere foarte importantă.
Ah, ați citit? Da.
Dar e precis un subiect.
Nuuu. Nu, bine-nțeles că nu.
Niște probleme cu poliția, pe care vreau să le închei.
Cu cât mai repede, cu-atât mai bine.
Mulțumesc dragă maestre.
- Vrei un păhărel cumva? - Mulțumesc, n-am timp.
- Spune-mi cât? - Ei bine, cincizeci.
Pentru telefon, un pahar mic și săpunul de bărbierit.
"Le petit Moulinois" n-a apărut. Ai înțeles?
Nu. Dar dacă tu spui...
Dă-mi un pachet de "High Life" și spune-mi cât îți datorez.
Și sunteți sigur că v-ați petrecut seara la Moulins?
Da, domnule, cu totul sigur.
Mulțumesc. La revedere Marie.
- Sper să te revăd. - Bine-nțeles.
Ah, de fapt dle Sabatier, am uitat.
Informația nu apare a fi telefonată de la Paris, ci de la Moulins.
Asta face doar rău în Moulains.
- Nu vă deranjez? - Gândeam c-am să vă văd.
Cum vedeți dimineata...
a căzut asupră-mi un mare rău și mi-am pierdut capul.
- Oh, nu tocmai. - Așezați-vă. Mulțumesc.
Și v-am luat drept ceea ce v-ați prezentat, un biet anticar.
Fiindcă v-am văzut defilând pe-aici cu atât mai mult.
Un om ca tatăl d-tale ce-ar fi făcut în locul meu?
- Oooh, ca dvs probabil. - Dar așezați-vă d-le Maigret.
- Nu vă dezbrăcați? - Nu, nu, sunt în trecere.
La început, când i-am luat locul...
era ca pe timpul dvs.
- Vreți să gustați puțin? - Nu trebuie.
Mamă, adu-ne o gură de țuică.
E puțin cam tare, trebuie să te previn. E cam vicleană, dar sănătoasă pentru corp.
- O cunoașteți pe nevastă-mea? - Da, doamna Gautier.
Dacă dl dorește o bere, avem la frigider.
Nu, o țuică mică e bună.
Mirosul de fum nu vă deranjează?
Nu. Nu știu de ce nu vine să mănânce. Dar într-o zi ca asta...Dar mai este timp.
Pe vremea mamei mele bucătăria nu era pe-acolo.
- Am schimbat-o din cauza tirajului. - Ah...
- Adesea bate vântul. - Și căldura scade.
Domnul conte n-a vorbit de intențiile lui pentru înmormântare?
A trecut pe-aici. Ah, da? Dar... nu pentru asta.
- Voia bani. - Deja?
- Cat? - 800.000.
800.000!
- Un jaf atroce. - Dar lucrează bine.
Ei, dar 800.000 s-ar putea găsi.
Puteți închide farmacia Ptimenil.
Ce spuneți? Auzi Adelle?
Domnul Maigret vorbea de Ptimenil.
Sărmanul de el. E mult de când e vândută Ptimenil.
Și hectarele de la Peau du B'uf până la Croix Blanche.
Nu mai vorbesc de închiderea lui Tresilneuf care era promițătoare.
- Atunci ce e?
Nimic. E terenul Langar care face să putrezească totul.
Și un castel ipotecat. Asta-i ce rămâne.
Mi-e rușine să-ți spun cum s-au dus toate astea.
Și pentru cine și pentru ce.
La Paris, apartamentele, mașinile și restul.
Aici secretarii. L-ați văzut pe ultimul.
Acela ar putea fi mai rău de-acum.
Celălalt se credea director pe pielea mea,
acesta se crede un administrator.
Ei o fac pe titrații.
Acela voia să facă plasamente.
Imitații din material plastic. Nu vă spune nimic?
Nu, dar e promițător.
Zic că aceasta ar fi adus răul doamnei.
Credeam totul.
Și ca un fapt divers...
e timpul în care dl. Maurice și-a cumpărat faimosul vapor din Sud.
Se cheamă "Rose de Tahiti".
Vă spun că îmi amintesc.
Și am făcut cât am putut.
Acoperișul, impozitele... Chiar și polițele la bacani.
Oh, dar acești stăpâni ai castelului nu mă agreează.
- Tatăl dvs. ar fi făcut la fel. - Oh, tatăl meu! Bietul bătrân.
Spuneți deci de șase milioane afaceri în plastic, "La Rose de Tahiti" și plățile la băcani.
La cât se ridică totul?
Asta nu pot socoti eu.
Puteți mânca supa de varză cu noi căci masa e pusă. Ne asteptăm fiul.
Nu, mulțumesc.
- El este? - Da. Emile.
În prezent e casier la banca din Moulains.
Va fi titularizat.
I-am telefonat pentru a-i anunța nenorocirea.
Pentru el doamna era o zână bună.
Gândiți-vă, când s-a instalat aici el avea... cât?
13 ani și jumătate.
Avea vârsta mea de când am plecat.
Mi-ar fi plăcut supa de varză dar am treabă.
Spune-mi, cu banii de care vorbeai ați fost pe la notar? Era o mică afacere.
- Oh d-le, ce a fost a fost.
De fapt, vă mulțumesc totuși pentru propunere.
Și mulțumesc pentru tuică.
- Domnul conte e sus? - Nu, e pe-aici.
Domnul paroh ne-a adus vestea.
N-aveți decât să urcați. E deja lume.
Oh, pardon.
Nu știam că sunteți aici, și sper să nu vă deranjez.
Da, ați ajuns prea devreme.
Dl. abate aici puțin enervat cum vedeți, era pe punctul...
De a cere d-lui conte instrucțiunile pentru înhumare.
Ei bine, iată-ne cu mortul în față. Asta-i evident.
Pe urmă vedeți, dl. abate mi-a cerut un jurământ.
Oh, ce jurământ?
Și din păcate n-am ajuns decât la preliminarii dar...
totuși... s-a sfârșit destul de bine.
"D-le conte, puteți să-mi jurați..."
Să vă jur ce, d-le abate, că n-am ucis-o pe mama?
D-na contesă se odihnește în castel, vă întreb.
Vă somez deci să tăceți. Acum cinci minute îmi cereai să vorbesc ca să auzi mai bine.
E jenant să ne certăm în fața dvs dar, mă făcea vinovat.
Între noi, și dvs, nu?
Ei bine, e greu...
Ei bine d-le Maigret, să fim pozitivi.
Dacă e cineva care poate profita chiar și slab din această proprietate, acela sunt eu.
Știam că mama era cardiacă.
N-am ezitat să-mi anunț sosirea acum opt zile. A preferat amenințări,
a cerut conturi.
A pronunțat numele lui Lucien Sabatier.
În sfârșit, m-a întrebat de această frumoasă femeie. Deliberat.
Nu găsiți că aș fi un asasin extrem de prezentabil?
Și d-ta nu găsești că faci pe prostul?
Pe prostul, da... nu fac decât asta.
N-aveți nici o idee de ce m-au făcut să plec de-aici.
Știți de ce am venit atât de repede?
Fiindcă am făcut un CEC fără acoperire.
- Și știți de cât? - 800.000...
Și totul este pentru farmecul provinciei.
Și veți ști unde se distinge imbecilul.
Ce se poate face cu 800.000 franci? Să cumperi valori, un teren?
Facilitati, convenții... Eu am luat parte la o cursă de cai.
Un pot cum se zice.
"Sinuciderea contelui de Saint Fiacre".
Nu era decât o anticipație căreia îi pot fi foarte bine autor...
- S-ar putea să vă placă, d-lor. - Încetați să mai beți căci divagați.
Bine că sunteți în Moulins. Informația nu e adevărată, o știți!
A fost scris în ziar.
De ce ai venit în Moulins de ieri?
Iată, comisarul se trezește.
Era treaz. Atunci...
Am trecut pe la banca locală să mă asigur și să văd ce-a mai rămas în cont.
Ei bine dvs ați apelat-o deja.
Și știți cine mi-a dat această veste bună?
- Emile, fiul majordomului dvs. - Exact.
- Încetați să beți, vă rog! - De ce, alcoolismul vă șochează?
Mă bucur că face parte din întreg.
Mama nu v-a vorbit niciodată de acest neplăcut obicei?
Dar arunci pentru Dumnezeu, despre ce vorbeați voi?
Bătrâna se confesa adesea, pentru a vă spune ceva.
Prin urmare se temea de moarte și de iad, 'ai?
Ei bine să-ți spun de cine. Se temea de mine.
Se temea de mine pentru că-i era rușine. Rușine!
Da... Biata bătrână era rușinată.
Înțeleg asta.
Oh, dar nu... Nu înțelegeți de loc...
Nu de mine-i era rușine. De ea!
Banii trecuți la secretar până la urmă sunt moștenirea mea. Patrimoniul.
Ea știa ce îi cer.
Că îi reproșez acestea. Conduita răutăcioasă.
Și dvs... trebuie să-i dezbateți nostimada.
Și chiar desfrâul.
Plătind bani pentru absolvire contra pocăinței, dar și contra secretarului.
Răspunde-mi, spune-mi că nu e adevărat.
Spune că nu!
Oh, nu...N-o veți scoate de-aici până nu voi ști că a suferit din cauza mea și-a d-tale.
Plecați d-le abate.
Plecați.
Mă voi ruga pentru dvs.
Pentru a obține ce? Iertarea mamei sau creditul de la bancă?
Iată că acum mi-e rușine.
Sistemul nostru satanic deci vă face să verificați, fără a avea un sistem de apărare, asta vă face penibil.
Vă trezesc amintiri, 'ai?
Ah, e drept că și tatăl meu era... cum să spun...
Mai de clasă.
Ei da... da, știu...
Am fost văzut ca acolo. Mahmur și cu ochii roșii...
...dând din mâini și cam sfârșit.
Se poate zice că are alură.
Pare bun ultimul Saint Fiacre. Dar era un...
șarlatan, un bigot, și un curvar ce făcea pe gigolo.
Scuzați-mă.
E drept că nu merita asta.
- Cine? - Mama.
Ah, și ticălosul de Sabatiere.
Da, pot să vorbesc înainte de a vă lăsa singur.
Nu e secretar pentru ce-și imaginează preotul.
Fără vicii. Nicidecum nici unul.
Avea e drept, nevoie de tandrețe...
...afecțiune.
D-le conte, doamna primarului vrea o întrevedere.
- Pot să-i spun dacă... - Dacă-s mort sau viu?
Bine, du-te.
Ei nu vin să-mi vadă mama, vin să contemple sinuciderea.
Desigur știu pe de rost articolul. Îi cunosc.
Și-atunci ce așteptați?
Arătați-le numărul dvs.
Fie.
Până să-l vedem pe dl conte,
le vom arăta că suntem aici.
Nu strălucitor, dar aici.
- Domnule, acceptați regrete sincere. - Mulțumesc.
- În aceste circumstanțe... - Sunteți foarte galantă.
- Ea e fiica mea. - D-soară...
O iubeam atât...
Vă datorez totul d-le conte. Totul.
Emile Gautier, fiul majordomului.
45 de voturi - majoritatea. Abțineri la socialiști.
Nu, nu, nu-l rechema o facem în cinci minute.
Hai, duceți-l.
- Ați fost de seviciu noaptea trecută? - Da.
Prin urmare dvs. ați trecut articolul despre moartea contelui de Saint Fiacre.
- Da. - Complimente.
Presupun că directorul v-a vorbit de mine. Maigret.
Da, într-adevăr. Dar cum vă pot ajuta?
Spunându-mi de ce ați lăsat să treacă această știre care era falsă.
- Fiindcă mi-au telefonat. - De unde?
- De la Paris. - Nu.
Adică eu... credeam că din Paris.
Operatorul de noapte a trecut-o. Ca de obicei am auzit dar... "Nu închideți, vorbim din Paris".
Atunci oricine vă poate telefona orice.
Din nefericire e un mic detaliu ce mă îngrijorează.
- Da, și care? - Că mă luați de prost.
Lăsați-mă să vă explic.
De obicei Brasspart transmite faptul divers.
El era se spunea între timp la operă.
Asta a pretins tipul de la telefon.
Și dvs. ați crezut asta.
Să va fi văzut în locul meu.
Și dacă informația ar fi fost exactă și n-aș fi luat-o? Dacă o ratam și eram concediat?
- A fost o știre falsă, eh! - Trebuie totdeauna edificarea, proba.
- Și Sabatiere, unde a fost el între timp? - Sabatiere?
Ascultă prietene, jurnalismul mă duce departe ajungând la judecătorul de instrucție
dar Sabatier n-a fost în acel moment aici.
Dar Sabatier nu e parte din redacție. Ne aduce unu-două articole pe săptămână.
El e la noi un critic de artă.
Oricum, Sabatiere era sau nu aici în momentul convorbirii?
- Nu!
- Și d-ta erai singur? - Da.
Dar dvs nu mă credeți. Spune-mi măcar ce am făcut.
O știre falsă nu e cea care aduce moartea unui om!
Nu, dar a fost moartea unei femei. Și d-ta ai avut asasinul la capătul firului.
Complicitatea nu poate doar aduce moartea unui om, dar îi poate complica viata.
Gândește-te.
O bere cu spumă.
Iată de exemplu, o surpriză! Nu vă știam noctambul.
Putem vorbi un minut?
Ei bine eu sunt...cuminte
la castel dar vă iau?
E un mic necaz căci putem rămâne fără benzină.
Da, dar n-am să vă pun să plătiți. Să zicem că e în ordinea lucrurilor.
Nu pot dormi fără pijama.
V-ați uitat valiza la hotel?
Nu e vorba de-a o uita la hotel doar de o măsură conservatoare a hotelierului.
Accent fără cusur și mustață mare.
Oh nu, asta nu...
Să nu vă imaginați că am să spun ceva suplimentar.
E un calcul rău.
Să dormi fără pijama e bine,
dar 15 km e mai rău, mai ales dacă împingi masina.
- Luați. - Fie.
Dar bine-nțeles că la prima ocazie vi-i restitui.
Prin CEC.
Dar... din succesiunea de la Saint Fiacre, dragul meu.
Având doar tablouri.
Atunci vă iau? Acum că avem benzină se poate.
Nu, mulțumesc, aștept un taxi.
- Bine, pe mâine dimineată. - Desigur.
- Poate vreți fără spumă. - Nu, nu, nu, e bine.
Vă întreb. Căci cea de ieri era fără spumă.
Dar ca peste tot, trebuie măsura.
Eu de exemplu, prefer... chiar de-un deget.
Căci cum spuneam trebuie mereu să lăsăm loc pentru lichid. E bună așa?
Mai ales când lenea face sete.
"Moartea Contesei de Saint-Fiacre"
"O eroare de transmitere a făcut să anunțăm ieri, decesul contelui de Saint Fiacre."
Permiteți?
Vă întreb fiindcă sunt prieten cu Maurice. E mult de când îl cunoașteți?
Trebuie să-ți spun? Eram aici singură, el era în formă.
Nu-l diluați mult.
- Și-apoi? - Să vedem, e pentru Mirabelle?
Ah nu-nu-nu... Eu ziceam de Maurice și d-ta.
Ah! Am pălăvrăgit până la 2-3 dimineata.
- Aici? - Oooh...
Aici nu-s decât banchete și nu e în ton...
S-o facem fără intimitate...
Nu, am mers la el. În sfârșit, am fost la "Leul de aur".
- De ce mă întrebi asta? - Ah, bine... Doar așa...
Zahărul meu?
Iată-l.
Ești în trecere?
Dar de ce stai așa?
Sunt aici 48 de ore pentru afaceri.
Aveam întâlnire aici cu un client, dar am impresia că a uitat.
E mai bine sau mai rău?
De fapt d-ta ești de aici, îl cunoști poate.
- Sabatier. Lucien Sabatier. - Da. Îmi spune ceva.
- E mic și brunet? - Da.
- Nu lucrează într-un castel din împrejurimi? - Da.
Prevedeam că e un castelan. Poate-s numai bârfeli.
Dacă-l căutați ați greșit etajul.
Cartierul lui general este sub "Hullah-Hoop".
Luați-o în jos pe scări și găsiți inscripția "Telefon".
Bine.
- Tine. Mulțumesc, dar cum te numești? - Arlette. Plecați?
Da, dar mâine seară am ceva timp. Unde te găsesc?
Mă găsiți aici. Pe la ora 18.00. Bine.
- Bună seara, d-le Maigret. - Bună seara, d-le Gautier.
O partidă lungă... complimente.
- Sunteți amator? - Am jucat puțin cândva.
Noi așa petrecem timpul.
Domnule Maigret, el este dl. Buard, directorul băncii.
- Încântat domnule. - Dl. Flaubert, casier principal.
Bună seara d-lor. Ei bine, continuați.
Dvs. d-le Buard. E mingea dvs, vă rog.
- Urmăriți oamenii acum? - Ei, nu. De loc.
Sunteți supărat? M-am confesat dimineata Mariei, căci am fost stângaci.
Recunosc, să nu mai vorbim. Căci suntem nervoși.
- Eram foarte calm.
Desigur, dar piedica așa ca și mie
v-ar putea schimba ideile.
- De-aceea suntem aici. - Ce servește domnul?
- O bere. - Nu servim bere domnule, noi facem cabaret.
Whiskey, o cupă cu șampanie?
Ei, atunci... Aduceți o cupă cu șampanie.
Știu ce gândiți. Că locul meu nu-i aici.
La castel gândiți același lucru. Parcă n-am loc nicăieri.
Sabatier, de ce crezi mereu că ești invidiat?
Lulu al meu, de ce ești plouat?
Spune-mi ce pot să-ți fac, Lulu... Nimic, nimic vezi tu...
E domnul Maigret.
Eu sunt anticar la Paris.
- Domnisoara Miriam. - Încântat.
Ascultă Lulu, prietenul tău e anticar, e formidabil.
Și asta îmi spune că e bun pentru căutările noastre.
Ați preluat și stilul Louis XVI?
- Da. - Îl ador.
L-aș vrea peste tot. În holuri, în camera de zi, în toate camerele.
Un Louis XVI e ca un lucru care coexistă. Dar ce credeți dvs?
- Dar el ce crede, Lulu? - Pe el apartamentul îl tulbură.
Nu-l avem încă. Dar îl vom găsi.
- Cu relațiile pe care le are. - Desigur.
Dar până în 15 iunie avem destul timp.
15 iunie?
Lulu nu v-a spus că se însoară în 15 iunie?
Nu. O fi vrut să fie discret.
Căci Lulu e discret. Nu spune nici ce se-ntâmplă uneori.
Uneori? Adică nopțile, da?
Bine, am fost încântat de cunostintă dar...
...mâine am o zi încărcată.
N-ar trebui să plecați, în 20 de minute am finalul. Venus. Nu vreți să vedeți asta?
Nu, nu totul într-o zi...
Nu, e pentru mine! Pot plăti o cupă, știți?
Aveați dreptate, el are o indispoziție.
Dar ce e asta? Vrei să-mi surâzi?
Hai, repede... Hai răutăciosule.
Lulu urâtul, hmm!
Albert, eu plec la Moulins când domnul conte va coborî, spune-i... - Dar deja a ieșit.
Cred chiar că mi-a spus că e la slujbă.
Plecați, ați găsit apartamentul. Vă mutați?
De fapt decenta m-a făcut să plec. Plec.
Bravo, dar nu confundați decenta și imprudenta cu fuga.
Nu vă-ndepărtati prea mult, mai am sigur să vă pun întrebări.
Maitre Moglion va răspunde pentru mine. Sosește astă seară.
Ajunge tocmai bine.
Cere-i să vină la ora 7:00. Vei avea nevoie de el.
N-am nici un motiv să vin la castel la ora aceea.
Nici un motiv să vă ascult. Pentru ce de fapt?
Ai un joc care nu-mi place Lulu, dar care poate-i place judecătorului de instrucție.
De aceea te sfătuiesc să-ți iei un avocat zelos și să vezi ce faci.
Vedeți? M-am reconciliat cu biserica.
Oricum e o cale justă, un început.
Credeam că știți noutățile. Slujba s-a celebrat pentru odihna sufletului mamei mele.
Nu știam.
Nu m-am ocupat de banca din Saint Fiacre de la moartea tatălui meu.
Dl. abate are un discurs de mare stil.
Marie Taten a plâns.
Mărturisesc totuși...
Mi-a lipsit acest demult acest spectacol edificator.
Bine-nțeles nu e ca cel de la Paris.
- Direcția Moulins, nu vă interesează? - Nu, nu pentru moment.
- Bună ziua, d-le abate. - Bună ziua.
N-am știut că veți face o slujbă pentru d-na de Saint Fiacre, căci aș fi venit.
Am făcut anunțul ieri în timpul slujbei. Nu vă reproșez nimic, m-aș bucura din contră dacă mi-ați acorda câteva minute.
V-aș cere ajutorul.
Știți că am catehismul peste cinci minute.
Nu vă rețin de loc.
Vedeți d-le abate, m-am gândit...
Nu pot spune dacă d-na de Saint Fiacre a citit sau nu știrea morții băiatului ei.
Nu sunt sigur de un lucru. Dacă a fost ucisă aici, ce s-a întâmplat?
E imposibil.
Eeei da e imposibil, deși nu ți-am spus am gândit-o de mult.
D-le abate...
Opririle inimii se-ntâmplă adesea pe drumurile publice. Am cunoscut multe,
fiecare având particularitățile ei.
Victimele păstrează impresia cu care îi surprinde moartea.
Există morți pasivi, uneori veseli. Scuzați-mă,
dar aveți un mort înspăimântat.
- Se vede în privirea ei. - Da.
Așa că vă cer să intrați cu mine în biserică.
Și ar fi bine dacă ați încerca să... Veniți.
Vreți să încercați ce? Să reconstitui crima.
Poate ați uitat că sunteți în Casa Domnului.
Oh, n-am uitat nimic, nici locul unde suntem, nici că o femeie a murit în împrejurări criminale.
Spuneți-mi ce trebuie să fac.
Bine. Vă veți lua locul ce l-ați avut ieri
în momentul începerii slujbei.
Așadar d-na de Saint Fiacre a fost aici, aproape de dvs. sacristia aici, și copilul era...
Mă învinuiți?
Bine. Acum vă rog să repetați gesturile și cuvintele.
Vă repet: toate gesturile și toate cuvintele.
În acest ritual nu sunt multe gesturi, mă pregăteam să-i fac o mică rugăciune...
Ce expresie avea în acel moment?
Era umilă.
Deci nu știa încă nimic. Și stați o clipă.
Încă o secundă...
Cartea de rugăciuni.
Suzati-mă d-le abate, trebuie să merg la castel.
- Dar... cărțile de rugăciuni... - Ce?
Eu le-am adunat. Le-am aranjat în dulapul sacristiei.
Ei bine?
Nu înțeleg, eu pun totdeauna aici cărțile uitate.
Le-am pus aici, sunt sigur.
- N-ai văzut cartea d-nei contese? - Ah nu, eu n-am văzut nimic.
Nu le-ți luat cu dvs. din neatenție?
- Cu siguranță nu. - Ar trebui să mergeți să vedeți.
Mi-aș aminti.
Ca să-mi împac constiinta...
- Mergeți să vedeți și dvs. - Să văd ce?
- La presbiterium, dacă sunt. - Hm...
Hei, puștiule.
- Cum te numești? - Ernest.
- Ernest și mai cum? - Ernest Bouffard.
Bouffard, Bouffard... Așteaptă puțin.
Era un mare fierar.
- E străbunicul meu. - Aaah, vezi tu?
Știi că și eu am fost un copil slujitor?
Perfect. Chiar aici. Am servit la slujbe ca tine.
Îmi amintesc că după slujbă, jos,
asteptam toți copii fără supărare, asta era totdeauna.
Îmi amintesc chiar meniul.
Un ou fiert, o cafea cu lapte și o bucată de cașcaval. E așa sau nu?
- Nu era cașcaval, era brânză. - Ah, dar au schimbat.
Iată. Îmi mai amintesc ce era aici. Aici era vinul slujbei.
Și aici țineau cartea de rugăciuni a preotului ca-ntr-un loc ascuns.
Știi, toată scrisă cu litere roșii și ariile muzicale.
Oare și în cartea d-nei contese
erau litere colorate?
Hai să facem o afacere amândoi.
Îți cumpăr un breviar nou...
...în franceză și latină cu desene și muzică și tu îmi dai cartea.
- Nu-am luat-o eu. - Bine-nțeles că n-ai luat-o tu.
Numai că te-ai uitat și ai ascuns-o în altă parte. Hai, ai pus-o altundeva?
Așteaptă... Nu-mi spune nimic, căci n-ar mai fi un joc.
Ai să mă ghidezi pur și simplu spunându-mi unde arde.
Arde?
Hmm? Brrr! Îngheț.
Am impresia că nu arde dar nici nu e prea cald aici.
Ce-ți spuneam?
Să vedem.
Atunci arde?
Arde, arde, e arzător...
E arzător...
Arde...
Ei iată, am găsit-o. Mulțumită lui Ernest.
Știți pagina?
Dumnezeule...
Spuneți-mi...
- Bună ziua, d-le Maigret. - Bună ziua, d-le Gautier.
Spuneți-mi l-ați văzut pe dl. de Saint Fiacre sau pe dl. Sabatier?
E la domnul director.
Știți de ce?
Nu, domnule.
Fiți amabil, veniți o secundă.
Nu vreau să vă întreb de secrete profesionale dar...
... v-a spus tatăl dvs de ce sunt aici.
Da. E groaznic.
- Groaznic. - Ați aflat ceva?
Sunt pe-aproape. De aceea am venit, să-mi dați o idee.
Domnul de Saint Fiacre v-a vizitat aici alaltăieri?
- Da. - În ziua dramei?
- Da. - Ce voia?
Doar să vadă situația depozitelor și contul curent.
- I-am comunicat starea portofoliului. - El s-a îndoit. Nu pierde nimic.
- N-are nimic vandabil. - E stabilit.
Cât despre contul curent, în sfârșit, motivul pentru care contele era grăbit...
Nu-l știați?
- Un CEC fără acoperire. - Da. E aranjat. Suma asta care n-are acoperire.
Dl. director a dat telefon la sediu. Un CEC va fi plătit astăzi.
Credeam că dvs nu știați de ce a venit.
Vă cer iertare.
Dar dacă în seara asta aș avea
nevoie de 800.000 de franci ați putea să mi-i găsiți?
Eu nici atât.
Hai! Scuză-mă că te-am deranjat micuțule.
- De fapt ai putea să-mi faci un serviciu? - Bine-nțeles, legat de ce?
Bilanțul pentru acești 800.000 de franci cu toate cifrele ce le ai în cap.
- Dar e foarte ușor să... - Nu, treci diseară la castel pe la 19:00.
Suma aceasta e incredibilă. D-na de Saint Fiacre n-a rămas cu nimic.
Și totuși s-a adresat mie. E totuși o poveste dedesubt.
Mă scuz d-le abate că v-am deranjat la ora asta.
Mănânc foarte devreme.
Sunt mâhnit, dar cred că în seara asta veți cina târziu.
- Sunt noutăți? - Vor fi noutăți.
Cred că putem demasca vinovatul în noaptea asta.
- Noi?
- Da, trebuie să m-ajutați.
Dar să ne înțelegem bine d-le abate. Când spun "vinovat", asta înseamnă că poate fi oricine.
Ne-am înțeles bine?
Da.
- Bună seara, d-le Maigret. - Bună seara, d-na Gautier.
Dar ce se-ntâmplă?
Dl. conte a invitat acești domni la cină.
Aaa, d-le comisar nu v-asteptam decât pe dvs.
Ce e povestea asta a dineului?
Nu-i nici o poveste, ei m-au invitat la cină în alte seri, acum îi invit eu.
D-na Gautier a avut bunătatea de a ne servi la dineu.
Nu e rău că i-ai adunat așa dar nu v-am convocat pentru asta.
Convocat?
Ah, aici d-le comisar, permiteți-mi să remarc amabil că termenul nu e adecvat.
Suntem aici din pură plăcere și n-ar trebui să vedem invitația ca o constrângere.
- Cine-i domnul ăsta? - Maitre Moglion, avocat al Curții.
- Eh!
D-le comisar, sunt chiar încântat de cunoștință. Clientul meu mi-a vorbit mult de dvs.
Ei, e bine căci tocmai voiam să vă vorbesc de el.
- Dar paharul vă e gol, maestre. - E-adevărat.
- Albert, un pahar pentru dl. Maigret. - Nu, nu, e inutil, mulțumesc.
Admit că situația e foarte picantă.
Un polițist cunoscut și un avocat putem zice...cunoscuți.
Am putea spune chiar faimoși.
Până într-o zi... Până la afaceri...
Da.
Trebuie spus că între noi și contele de Saint Fiacre e o înțelegere totală.
Privind pe băiatul ăsta...
Dacă mergeți des la biroul lui e normal să vă înțelegeți.
Exact.
Oricum afecțiunea ce o avem de a-l apăra
e de-ajuns să interzicem toate contestațiile.
Erați credem un prieten al dragei noastre dispărute.
- Mmm-hmm. - Așa se explică totul.
Cum spuneam acestor domni, poziția dragului nostru comisar e delicată.
Nimic oficial, fără comisie rogatorie...
Nici un titlu permițând ancheta. Depinde desigur ce anume vreți să întrebați.
Și pentru ce să nu vă întreb când sunteți toți convocați?
Convocați 'ai? Încă odată spun nu.
Mai întâi ca nimeni dintre numiți n-a fost încă acuzat de asta.
- Cine a făcut mărturia? - Boubousche. De el vorbim. - Aaah da?
- Dvs. ați dat autorizația de înhumare, nu-i așa? - Desigur.
Ne menținem aici. Îngăduiți să vorbim de convocare?
Oooh, dar nu împiedic arbitrariul, o știți.
Din partea cui?
Bine, nu închideți.
D-le Maigret, e pentru dvs. Comisarul principal din Moulins.
Alo, d-le Goutreau?
Nu, de loc. Mulțumesc că ați sunat.
Da.
Ei bine, mai repede decât gândeam.
Oh nu, doi inspectori ajung, oh-la-la!
Și eu cât de repede posibil.
Mulțumesc.
Luați-vă paharul, iubite maestru.
Iată, o vizită.
Bună seara, d-le abate.
Domnilor...
- Bună seara - Bună seara.
Am trecut doar să vă aduc cartea de rugăciuni a d-nei contese.
Am luat-o de lângă ea, n-am putut s-o aduc mai repede, emoția m-a făcut să uit.
Mai bine s-o punem acolo, sus. Gautier.
Dacă doriți o fac chiar eu, aș vrea să mă reculeg o clipă.
Cum doriți.
Ei bine doctore, d-ta nu bei?
Bună seara, d-le abate.
Dar ce faci tu aici? Nu ești acasă la culcare?
- Eu i-am cerut să vină.
Domnul conte e servit.
Albert, pune un pahar în plus pentru Emile.
Aveți desigur dreptate d-le Maigret dar cât despre mine, am fost nefericit de toate astea.
Domnul conte l-a invitat pe Sabatier. Ce-o să fie?
Și pe noi ne-a invitat să luăm masa.
Ce-o fi și asta? Ce ai dragule, nu face mutra asta.
Eu nu înțeleg de ce suntem aici.
Ne tratăm afacerile, bine? Pentru afacerile noastre.
Ai vreo surpriză de m-ai făcut să vin? Ai să știi.
D-ta nu cinezi cu noi?
Ba da. Trebuie să lipsesc o clipă.
Sper că nu e interzis.
Dar... chiar de loc.
Haideți d-lor, la masă. Fără protocol. Fiecare stă unde vrea.
Așează-te Gautier. Ne vom servi singuri.
D-le conte vă cer permisiunea de a pleca acasă.
Ah, nu, ești de-al nostru. Emile, dă-i un scaun d-lui abate.
Sunteți foarte amabil dar am treabă. Nu cred că locul meu e-aici.
Dar unde în altă parte? Nu puteți dezerta când reînviem tradiția din Saint Fiacre
reunind la aceeași masă preotul și doctorul.
Știu că braconata de Gautier sos alb făcut de doamna.
Albert, pune alt rând și adu vinul cel alb.
Doamne binecuvântează mâncarea,
și dă-ne pâinea cea de toate zilele.
În numele Tatălui, al Fiului și-al Sfântului Duh. Amin.
Oooh...Frumoase exemplare. Bravo, Gautier.
Știu că sunt excelente dar vreau mai mari.
Cândva am prins unul de 12 livre în Oise. Ia-o mai încet.
Căci nu e deschiderea la pescuit. Îmi amintesc de '37...
Toată lumea servește cafea?
Șase arme, 110 parteneri în tranșee. Nu vă spune nimic?
Eu nu pescuiesc decât la Deauville fără noroc.
Dl. conte ar vrea să știe dacă asasinul va lua și el cafeaua.
Oh, nu dragul meu, e din deformație profesională.
Cred că e extrem de jenant.
Prezenta asasinului la masă. Și eu.
Trebuie să admiteți că amândoi suntem excluși, domnii aceștia sunt doar șase.
Scuzați-mă, d-le abate.
Șase, dintre care unul va fi acuzat astă seară.
Știu că nu sunt abilitat să fac ancheta.
Că permisul de înhumare a fost eliberat, cam repede dealtfel.
Ucigașul d-nei de Saint Fiacre va fi totuși condamnat
pentru crimă cu premeditare. Căci de asta sunt sigur,
e vorba de-o crimă.
O crimă fără revolver, fără cuțit, fără otravă,
o crimă de laș, dar o crimă.
Ah, nu... M-am înșelat. Sunteți șapte.
Dealtfel vinovăția unuia singur nu exclude responsabilitatea tuturor.
- Hai Jules, tu ne iei prea tare. - Buchardon, taci.
Dar îți permiți să ne pui pe toți într-o oală fără a fi drept. N-am ce face. Bine.
De când știai că bolnava ta e în pericol de moarte permanent?
De-aproape 12 luni. Urmare a ce?
Ei bine, spune-i Buchardon dacă te întreabă.
Urmare a telegramei mele din Maugere.
"Am rugămintea să-mi trimiți 1,5 milioane de franci, fără retur.
Și semnarea unui CEC fără acoperire, poliția fiind avertizată. Semnat Maurice."
Dar CEC-ul n-a fost încă trimis. Nici polita dealtfel.
Adevărul era mai poetic.
Cumpărasem o căsuță să schiez cu o persoană drăguță.
Și ți-ai falimentat mama pentru asta.
Asta nu era prevăzut.
Probează pericolul schi-ului chiar prin corespondență.
D-le conte...Gauthier, nu fi formalist. E umor negru. Dl. conte e un spirit modern.
Dealtfel pentru o clipă să nu fim prinși de incompetență.
Când ai știut natura răului ai apelat la un specialist?
Nu. Și starea sănătății d-nei de Saint Fiacre era gravă.
Dar nu disperată.
Găsești normal că era ades atacată
și normal să-i facă injecții secretarul ei?
E normal să fi murit, având un medic ca tine.
Cine a știut de primul atac?
Toată lumea. I-am recomandat prudentă, menajare,
ei nu i-a păsat. Crezi că se preta să facă circ?
Pe deoparte i-au cerut un acont,
celălalt îi promitea un loc în rai.
Și e ciudat. Amândoi ocupă un loc în farsă.
Maestre, e legat de clientul d-tale.
Nu răspundem la acuzații false.
- False? - Buchardon, așează-te!
- Ei, da Buchardon, calmează-te.
Fiți reținuți domnilor, suntem la castel.
Vă rog scuzați-mă. Am un telefon de dat. Revin într-o clipă.
Admit că clientul meu să fie centrul discuțiilor,
dar cum se întâmplă în familie, mici controverse, neînțelegeri...
Da, dar din păcate noi nu discutăm de o neînțelegere ci de mobilul crimei.
Mobilul? E drept că nu e un mobil. Cine și-ar ucide binefăcătorul?
Totul ar fi frumos. Căci domnul e trecut în testament. Notarul mi-a arătat asta.
Nimic nu e mai legitim decât ca d-na de Saint Fiacre să-și dea bunurile fiului său.
Dealtfel a costat-o prea scump.
Și-apoi moștenirea nu va impiedica să vindeți dar de data asta lucrurile care vă aparțin.
Pentru o natură delicată asta e de apreciat.
Și-apoi a vrut să cumpere Luis XVI.
Nu știu. Mă voi descurca.
Te descurci cu moștenirea. Normal, e garantată.
Ne descurcam întâi printr-o secretară bătrână,
apoi o secretară putându-i spune o confidentă, o confidentă de încredere și în sfârșit legatară, fiindcă-ntre timp bătrâna doamnă moare.
Spune dar' că noi am omorât-o.
D-ta ai trecut aseară pe la jurnalul lui "Petit Moulinois" și-ai anunțat vestea sinuciderii. Da, dar...
Și aducând ziarul aici i l-ați dat să-l citească.
- E o presupunere. - E absurd! De ce-aș fi făcut asta?!
De frică. Te temeai că vine Maurice de Saint Fiacre, de frică să n-audă de mașinația ta,
de frică de a te da afară și de-ai spune mamei sale să te scoată din testament.
Știați că mai avem un moștenitor?
Într-adevăr, am aflat amănuntul.
- Un amănunt. Dl. conte spune bine, e-un amănunt. - Unu-n plus.
La clientul d-tale tocmai detaliile jenează.
Căci el nu e numai critic de artă, cunoaște și muzica. Așa-i Lulu?
- 3.200.000 de franci vechi plasați în acțiuni. - O numeam "Mami". Desigur.
Și Lulu trăgea pe "Mami" la notar.
Nu-s mânios că ai dormit cu ea.
Taci.
Mi-e ciudă c-ai înșelat-o. Nu-mi plac escrocii afectuoși.
Preferi escrocii loiali. Să-ți cânte-n strună. Gautier de exemplu.
- Ce? - Perfect.
Pentru ce m-aș jena eu? Ei se jenează cu mine. Ei bat mereu mâna care ia.
Dar ce-ar fi vrut? Să mor de foame?
Tu nu meriți să lucrezi în administrație. Ca să faci chetă!
Da, mă voi însura. Da, voi căuta un apartament. Da, Miriam vrea Louis XVI.
Și nu-mi pasă de toate astea! Calm...
- Calm... - Nu, lasă-mă-n pace!
De ce nu-l întrebi nimic pe el? Fiindcă-i o față respectabilă?
Asta nu l-a împiedicat să vândă pământuri, să vândă fermele, să ia ipoteca!
- Ce spui tu? - Perfect, ipoteca!
Ptimenil a fost cumpărat cum știi! Doamna o știa și ea.
E exact, o știa.
Numai Gautier nu putea ține casa. El trata, el avansa banii,
fiindcă-ncepuse și trebuia.
- Emile, șase milioane în material plastic, cât? - 5.900.000 de franci.
Dar pentru asta am vândut Ptimenil.
Evident că în toate aceste cazuri la 25% din valoarea reală.
Mai bine decât 100% puse în buzunar! Te plesnesc! Termin-o...
La cât se ridică deficitul operațiilor lui Sabatier?
Raportând la retragerea din circulație, în jur de opt milioane.
Cum faci să îi returnezi?
Auziți?
Se trezește.
Va coborî și-și va înfrunta asasinul.
Suntem ca în Edgar Allan Poe. Atunci fără-ndoială va fi bine.
Vă răzbunați, 'ai?
Sunteți mulțumiți. Ați așteptat asta, hm?
La ce bun dacă în el aveți încredere?
- Și vă e de încredere, 'ai? - E abominabil.
Vă rog, faceți-l să tacă. Calmează-te băiete, calmează-te, vorbești mereu prea mult.
Bietul meu Lucien, văd că ți-ai pierdut capul.
Nu-i răspunde Lucien, neglijează-l.
Dac-am fi avut intenția de a o ucide, n-am fi făcut prostia să trimitem o scrisoare anonimă.
Oooh, dar da. Și-am să vă spun chiar și de ce.
Pentru a atrage atenția asupra d-lui conte de Saint Fiacre și a-l împiedica să moștenească.
Atunci de ce Sabatier? De ce nu dl. conte de Saint Fiacre?
Fiindcă acuzându-mi clientul el moștenește în întregime?
Ați auzit întrebarea, d-le de Saint Fiacre?
Aaah, în sfârșit, credeam că m-ați uitat.
Eu am tot spus. Mereu am spus că sunt vinovat.
Da, forțându-mă să aud, am terminat prin a crede.
Vinovat în orice caz
ca v-ați ucis mama, și știți că ați putut s-o ucideți de multe ori.
De câte ori, vă interesează doar de dvs, nu și justiția.
Ultima mă interesează. Cea în care a murit.
Telegrama din Megere nu era decât o repetiție,
o armă făcută doar spre a servi în caz de nevoie.
Și nevoia a venit. Cumpărarea unui pachet de 800.000 de franci. Rămânea să trimiți din Mejefa cu un cont diferit.
Gauthier, du-te vezi ce se-ntâmplă acolo?
În dimineața asta adică la 24 de ore după crimă
ați depus cei 800.000 de franci la bancă. Dar nu pe CEC. Emile...
Erau amândouă de același specimen.
De unde veneau și unde i-ai găsit? Ori în borseta mamei d-tale, ori era așternutul plin cu bani.
Întrebați-l pe dl. abate.
- Nu mai pot să... - Regret d-le abate, rămâi.
E mai bine să știm acum.
I-am obținut de la d-na Rouinard. Văduva unui vechi avocat.
De ce? Vă temeați pentru arestarea contelui de Saint Fiacre la înmormântarea mamei sale?
Credeam că i-ați rambursat expres.
Vedeți că e o afacere de sume mari ca mobil al crimei.
Mișcă-te.
Și acum d-le conte, explicați-mi de ce ați venit direct la Saint Fiacre și n-ați rămas la Moulins
în noaptea în care precis au telefonat din Moulins vestea sinuciderii dvs?
Ei bine dle conte, aștept.
Ce faceți așadar acum cu efectele dvs. de teatru?
Nu le mai folosiți? Căci acum e momentul.
El e omul de la pompe funebre. Au terminat.
- Așadar Maurice? - Numiți-mă totuși "d-le conte".
Oh, nu... am cunoscut un conte de Saint Fiacre.
Dvs. n-aveți nimic comun cu el.
Dvs. sunteți ceea ce numiți intre dvs. un "diletant".
Și am dedus de la început că asasinul aparține unei asemenea clase.
Știți de ce nu l-am bănuit pe Sabatier?
Căci Sabathier în afară că e un cretin,
nu e compatibil cu mecanismul crimei.
Îi lipsește putină inteligentă.
Ca a unuia capabil să se gândească la asta!
Căci iată arma crimei.
Ucigașul e cel ce a strecurat articolul din "Petit Moulinois" aici înăuntru.
Totul a plecat de la Grand Cafe.
Ziarul care pleca la ora 2:15 încărcat în masină a fost furat din buzunarul transportatorului,
adus aici, decupat, și afișat în cartea de rugăciuni.
Cine-a fost alaltăseară la Grand Cafe? D-voastră și Sabatier.
Eu am fost înainte de ora 2:00! De asta sunt sigur!
Și eu te-am auzit venind la 0:30.
Dar dl. conte era încă la cafenea la 2:15.
Dar cum venise pentru prima oară, nu putea ști că ziarul era acolo.
Dar atunci?
Atunci...Rămâne un al treilea client al Grand Cafe.
Obișnuitul, campionul de biliard, drăguțul Emile.
Și Arlette e o obișnuită și-am văzut-o luând ziarul.
Și complicele ei e acela care a părăsit masa pentru o hârtie e aici!
Nu doar tatăl meu a ieșit. Și Sabatier! Și domnul conte!
Și el s-a plimbat toată seara!
După întoarcerea d-lui Sabatier urmată de a d-lui conte,
articolul era tot în carte.
Nu suntem noi, n-am făcut nimic!
Nu voi timp de 10 ani ați cumpărat fermele și terenurile adesea?
- Nu-i adevărat! - Nu sunteți voi cei ce ați ipotecat castelul pentru 5 milioane?
Căci și asta am aflat la notar. Cinci milioane e o afacere bună.
Tocmai bună să oprească biata bătrână să-și revadă fiul.
Pentru că fiul era puțin golan, dar n-ar fi îndrăznit să facă asta!
Nu-i adevărat!
Vezi deci nu ești doar stupid, ești și obraznic!
V-ați încântat că stăpâniți castelul de Saint Fiacre
și el era Delfinul.
Directorul model ce făcea calculele și regulile.
Și d-ta casierul doar pentru a vă pune în cont.
D-ta, 10 ani închisoare! Cât despre tine nemernicule, te va costa scump.
Tu vino cu mine!
- Emile! - Stai acolo Gautier.
Dar dvs ați fost acolo cu Jules?
Țineți-i pe loc pe cei de acolo. Mă voi întoarce imediat.
Acum îi vei cere iertare căci știai bine că va muri.
Hai, hai în genunchi și cere-i iertare.
- Pardon.
Iată, a avut asta la ea când a murit. Te recunoști?
Amintește-ți că te-a tratat ca pe fiul ei, și tu ai făcut-o să piardă tot ce avea.
Hai, acum spune pardon! Pardon.
- Încă odată! - Pardon.
Cum mă găsiți în haina tatălui meu?
La locul dvs. pentru prima dată.
La ce te gândești Maigret?
*SFÂRȘIT*
Tradus și subtitrat la PedroSComp 18.oct.2011